Hvordan har hun det?
Ikke så bra.
Hun har ligget i nesten én uke nå.
Jeg antar at om hennes tid har kommet, er det ingenting vi kan gjøre.
Herren tar den han vil ha.
Det gjør han jammen.
- Maggie, jeg skal ta det opp. - Nei, det går bra.
Jeg sa at jeg skal ta det.
Det er greit, sir.
Hvordan er hodet ditt?
Det verker som torden.
Å.
Alle i huset har fått beskjed om å være stille.
Her.
Prøv å spise.
Sånn, ja.
Dr. Brewster kommer tidlig på ettermiddagen.
Jeg tror ikke det er nødvendig.
Du ser syk og blek ut.
Å.
Jeg tar ingen sjanser.
Sov litt.
Pokker.
EN KORT, MEN FATAL SYKDOM
Mrs. Boltwoods kusine døde nettopp av gulfeber.
Det er noe som går.
Emily har ikke gulfeber. Hun har vondt i hodet.
Ikke hiss deg opp før legen har sett på henne.
Bra. Han er her.
Hvem er her?
Vi venter ikke legen før i ettermiddag.
Det er ikke legen.
Det er portrettmaleren, Thomas Elliot Moody.
Jeg skal sitte for ham i dag.
En maler? Milde himmel.
Send ham bort.
Mor, nei!
Vet du hvor lenge jeg har ventet på å få ham hit?
Han har malt alle jentene i Amherst.
Han fullførte bildet av Jane Humphrey forrige uke.
Han gjør alle så vakre. Jeg må sitte for ham.
Han kan komme tilbake en annen dag.
- Hva... - Når Emily er friskere.
Det fins ingen annen dag. Han seiler til Europa neste uke.
Forfengeligheten din forbløffer meg, Lavinia.
Øh... mm...
Takk.
Søsteren din er syk.
Som betyr at det er mer husarbeid å gjøre,
- og du må pleie henne. - Det er ikke rettferdig.
Alt dreier seg alltid om Emily.
Vil du at jeg skal pleie henne så jeg blir syk
og dør uten å ha fått et vakkert portrett malt av meg?
Det er som jeg aldri har eksistert.
Skal jeg slippe ham inn?
Han banker på en veldig bestemt måte.
Jeg overlater avgjørelsen til din samvittighet.
Ok, så...
Da gjør jeg det.
Død og pine.
- Trenger du hjelp? - Å!
Hvem er du?
Jeg heter Ben.
Hvor kom du fra?
Worcester.
Det er ikke det du lurte på.
Jeg mente ikke å skremme deg.
Jeg er Benjamin Newton, din fars nye advokatsekretær.
Jeg hjelper ham frem til valget. Og om han vinner...
...vil jeg holde styr på kontoret hans her.
Du må være en av døtrene hans. Lavinia?
Emily.
Faren din sa at du har vært syk.
Å.
Det stemmer.
Mm.
Jeg trengte bare en bok.
Der oppe fra?
Ja.
Det er hyllen min.
Jeg ville trodd at hyllen din var litt lavere.
Eller på rommet ditt.
Far kjøper bøker til meg, og ber meg om ikke å lese dem.
Han er redd for at de vil rokke ved tankene mine.
Et litt tvetydig budskap.
La meg ta den for deg.
Det er den der. Den grønne.
Emerson.
Kult.
"En lang og solfylt ettermiddag Da åndene fylte hans hage
Jeg vandret frem og tilbake..."
"Lot vemodige skarer meg plage"
Sørgesang. Jeg elsker den.
Skummel, ikke sant?
Andre siterer kjærlighetsdikt.
Nei, jeg foretrekker en sørgesang. Et annerledes kjærlighetsdikt.
Ja.
Leser du mye poesi?
Så mye jeg kan.
Men mye som kalles poesi, er det ikke egentlig, ikke sant?
Hva mener du?
Altså...
Om jeg leser en bok
og den gjør kroppen min så kald at ingen flamme kan gjøre meg varm,
da vet jeg at det er poesi.
Hvis jeg fysisk føler det som om toppen av hodet mitt forsvant,
da vet jeg at det er poesi. Det er de eneste måtene jeg vet det på.
Fins det noen annen måte?
Vel... øh...
Vær så god.
Takk.
Er kona di her i Amherst også,
eller vil du besøke henne i Worcester?
Å, øh... øh, ja.
Øh, en av delene.
Jeg må komme meg tilbake til sengen.
Jeg er ikke syk.
Ok.
Jeg bare later som.
Hvorfor later du som om du er syk?
Så jeg kan skrive.
Jeg er forfatter.
Faktisk...
...er jeg dikter.
Det ante meg.
Vil du la meg lese ett av diktene dine en gang?
Har du lyst til det?
Bare om toppen av hodet mitt forsvinner.
Ikke fortell pappa, ok?
Om at jeg ikke er syk.
Jeg sverger.
Helvete. Det er legen.
- Kan du komme deg opp uten... - Jeg er usynlig.
Ser jeg pen ut?
Vær så snill...
Hold deg i ro.
Vil du passe på at jeg ser fjodig ut?
Unnskyld? Jeg forstår ikke.
Fjodig.
Hva er det du prøver å si?
Frodig. Jeg vil se frodig ut.
Det er moderne, vet du, ingen vil se tynn ut.
Jeg vil male...
...sannheten.
Sannheten?
Og hvordan er avføringen?
Fin. Takk.
Hvordan er din?
Og synet ditt?
Noen prikker? Eller rare hallusinasjoner?
Ikke mer enn vanlig.
Hallusinerer du ofte?
Nei. Av og til ser jeg bare...
Ser hva?
Døden.
Det var ikke Død – for de Døde må ligge,
Og jeg stod stadig opp
- Det er bra. Jeg må skrive det ned. - Å, bare legg deg ned.
Bare legg deg ned, min kjære.
Prøv å hvile deg.
Det er aldri en enkel måte å si dette på.
Datteren deres kommer til å dø.
Nei.
Herregud, nei.
Symptomene er sporadiske.
Men fordi det har vært mer enn 100 registrerte tilfeller
av gulfeber mindre enn to kilometer fra Amherst,
kan jeg trygt stille den diagnosen.
Jeg visste det. Mrs. Boltwoods kusine.
- "Si hele..." - Si hele Sannheten
"Sannheten..."
Men si den skakt –
OM DU TRENGER EN ANNEN SØRGESANG, SI FRA TIL MEG
VENNLIG HILSEN BEN
Er det ikke noe du kan gi henne?
En medisin, en salve, et eller annet?
Hva med igler?
Jeg har hørt at de ofte har vært effektive.
Det har de virkelig ikke.
Herregud.
Jeg er fryktelig lei for det.
Undersøkelsen min gjør det klart
at sykdommen allerede har nådd hjernen.
Det er ingenting noen av oss kan gjøre.
Kan vi ikke bare prøve...
...iglene?
Å.
Emily.
Føles det godt, min kjære?
Takk, mor.
Å, mitt stakkars barn.
Alt er min feil.
Nei, det er det ikke.
Jo. Alt dette kommer fra min side av familien.
Jeg er redd du har fått Norcross-helsen.
Skjør. Mottakelig.
Jeg klarer meg.
Min datter,
jeg må lette samvittigheten min for denne gamle hemmeligheten.
Kanskje du ikke burde gjøre det.
Da jeg var student ved Yale, var det en kveld. En beruset kveld.
Et selskap. En overflod av kirsebærrom.
Og en av våre mest respektable professorer kledde av seg
og løp over plenen.
Jeg vet at jeg har sviktet deg som mor.
Seriøst, ta det med ro. Du klarer deg fint.
Sannheten er at jeg aldri egentlig ville ha barn.
Mamma!
Gjorde du ikke?
Nei.
Jeg må tilstå at jeg deltok.
I tillegg til rommen... var det østers.
Jeg fråtset i dem til sent på kvelden.
Så mange østers. Jeg var beruset.
Og så overveldet de fryktelige muslingene meg.
Det var en jente.
Pappa, det går bra.
Hun het Lucinda.
Hun var tjenestepike.
Mye eldre enn meg.
Og selv om jeg var trolovet med moren din,
ga jeg etter.
Men så giftet jeg meg med faren din...
...og det ene førte til det andre.
Og så ble dere tre født.
Og nå...
...her er du i denne fryktelige tilstanden. Og...
Du innser at alt var verdt det?
Nei, jeg innser at jeg hadde rett. Det er en pine.
Ingen,
ingen skulle behøve å begrave et barn.
Jeg har alltid prøvd å være et godt eksempel for barna.
Hva fa...
Er du sikker på at dette er en god idé?
Leke med andres følelser?
Om jeg kan få ferdig ett dikt,
så ja.
Jøss.
Er du ferdig allerede?
Jeg er ferdig med ansiktet.
Resten er en skisse.
Kan jeg se?
Om du har lyst.
Å.
Liker du det ikke?
Det er bare...
Jeg ville ta meg bedre ut.
Du ser akkurat slik ut.
Kunne du ikke ha gjort meg penere?
Jeg maler det jeg ser.
Vil du ha noe annet? Mal det selv.
Suksess ligger i Omveier
For voldsomme for vår spede Glede
Jeg vet ikke om du liker Emersons essay like godt som diktene hans.
Men de har helt klart gjort inntrykk på meg.
Understreket du dette?
Kanskje.
"Vårt liv er en opplæring i sannheten
at rundt hver eneste sirkel kan en annen tegnes;
at det ikke finnes noen slutt i naturen,
men at hver slutt er en begynnelse;
at det alltid kommer en ny demring midt på dagen,
og at under hvert dyp åpner det seg et annet."
Hm.
Når vi snakker om sannheten...
Jeg er ikke gift.
Men...
...du har på deg en ring.
Den var min fars.
Jeg begynte å gå med den for å minnes ham.
Og så
merket jeg at den stanset nysgjerrige spørsmål
og endeløse forsøk på å spleise meg med noen fra tusen Mrs. Dickinsoner.
- Jøss. - Med all respekt for moren din.
Å, det er greit.
Det fins mye kraft i et lite bånd av gull.
En giftering som frihet.
Den var ny.
Ekteskapet i seg selv er litt gammeldags, syns du ikke?
"Ta denne kvinnen som hos deg står."
Det høres bare ut som...
Et fengsel?
- Akkurat. - Ja.
Så du vil ikke ha barn?
Jeg elsker barn. Andre menneskers.
Men om jeg hadde mine egne
ville jeg ikke ha tid til å lese.
Det føles som du leser opp tankene mine.
Vekket det gjenklang?
En hel melodi.
Har du noensinne svømt i sjøen?
- Jeg får ikke lov av far. - Hvorfor ikke?
Han er redd jeg skal bli syk.
Det er for sent nå. Du er døende.
Det er sant.
Vannet ser fristende ut.
"Fristende"?
Jeg vedder på at det er iskaldt.
Vel...
Det blir nok varmere.
Hui!
Herregud. Hui!
Å! Hui.
For voldsomme For voldsomme
For voldsomme for vår spede Glede
Sannhetens prektige Overraskelse
Hei.
Kan jeg komme inn?
Ja.
Håret ditt.
Det er fuktig.
Svettetokter.
Ja.
Legen sa at det ikke er noe håp.
Å, det fins alltid et håp.
Jeg kan ikke forestille meg livet uten deg.
Husker du da vi oppførte humleoperaen?
Ja.
En artig måte å kaste bort en ettermiddag på.
Vi summet så lenge at jeg ble sår i halsen.
Du var veldig engasjert i den oppføringen.
Ingen er så morsom som deg, Em.
Jeg vil ikke miste deg.
Det vil du ikke, Austin.
Jeg har allerede mistet Sue.
Nå kan du også bli borte.
Jeg trodde Sue skrev til deg.
Hun skrev bare én gang.
Du sa to.
Jeg løy.
Hun savner deg sikkert.
Tror du det?
Det gjør ikke jeg.
Unnskyld. Jeg er så egoistisk som bare prater i vei,
og bruker det som kan være dine siste timer
på denne måten.
Sutrer over en jente.
Jeg forstår.
Og hun er ikke bare "en jente", hun er Sue.
Ja.
Sue.
Jeg forstår henne ikke.
Men jeg vet at jeg elsker henne.
Fordi på en eller annen måte elsker jeg å ikke forstå henne.
Jeg vil heller leve resten av livet uten å forstå Sue,
enn å gifte meg med noen som gir mening.
Gir det mening?
Ja.
Jeg tror jeg skjønner.
Kan du være så snill å ikke dø?
Jeg er ferdig.
Du skal lese det.
Nei, ikke åpne det nå!
Ikke mens jeg er her.
Ok.
Les det når jeg er borte.
Mener du når du er død?
Nei. Når jeg ikke er i rommet.
Å. Jeg skjønner. Det skal jeg.
Nå må jeg gå og bli mirakuløst frisk.
Vil noen ha te?
Te høres fint ut.
Har vi peppermynte?
Det er et spøkelse!
Nei, mor, det er virkelig meg.
Burde ikke du ligge til sengs?
Det er helt forbløffende.
Jeg våknet i dag og hodepinen var borte.
Jeg er ikke svimmel, jeg svetter ikke mer, jeg har det fantastisk.
Jeg sa at hun ikke hadde gulfeber.
Gud være lovet. La oss få i deg litt mat. Noe som gir deg kjøtt på beina.
Unnskyld at jeg skremte deg, mamma.
Det er godt at du er ute av sengen.
Nå kan du gå og vaske sengetøyet.
Det går bra, pappa.
Jeg kommer ikke til å dø.
En dag vil jeg det.
Men sannsynligvis ikke på veldig lang tid.
Han liker diktet. Han liker det ikke. Han liker det. Han liker det ikke.
Hva så om han liker det? Han vil like det, ikke sant?
Emily?
Sue?
Er det virkelig deg?
Ikke noe jeg innbiller meg?
Jeg er virkelig.
Men du er ute av sengen.
Ja.
Frisk og fin. Jeg har det bra.
Men i brevet ditt sa du at du var syk.
Jeg...
...følte meg utmattet.
I brevet stod det at du holdt på å dø.
Ja, jeg holdt på å dø. Av ensomhet.
Fordi du ikke skrev tilbake.
Det er ikke det du skrev.
Har du aldri hørt om en metafor?
Å dø er ikke noen metafor.
Ikke for meg. Alle i familien min døde. Jeg tar døden bokstavelig.
Og du skremte meg.
Du skremte meg virkelig.
Unnskyld.
Emily, da...
Da jeg fikk brevet ditt, det der du sa at du var syk,
innså jeg at du er den eneste jeg har.
Uten deg kan jeg like gjerne ikke eksistere her.
Bare du elsker meg virkelig.
Det er ikke sant.
- Det er det. - Nei.
Broren min elsker deg.
Hva?
Austin kom til meg da jeg var syk.
Eller da jeg ikke var syk.
Han betrodde seg til meg.
Om deg.
Om hva han føler.
Og Sue, han forguder deg.
Og jeg syns
at dere bør gifte dere.
Si hele Sannheten, men si den skakt –
Suksess ligger i Omveier
For voldsomme for vår spede Glede
Sannhetens prektige Overraskelse
Som når Lyn forklares
Forsiktig for Barn
Må Sannheten gradvis blandes opp
Ellers blir Menneskene blinde –
Sue?
Austin.
Hva gjør du her?
Jeg kom tilbake.
Men for hvem?
For deg.
Jeg elsker det.